Studio Petit 2015
Ok... gratulerer med dagen, mamma.
- Å, er den til meg? - Utrolig, du ser ut som 40, ikke 50.
Men kjære deg, Charlie. Takk likevel, det setter jeg pris på.
- Kan jeg åpne den nå? - Ja, bare åpne.
Å!
Å, jeg elsker den. Den er så fin.
- Du kan bytte den om den ikke passer. - Å nei, det skal jeg ikke.
Dere gir meg alltid ting jeg liker.
Beklager at jeg er sein.
- Kommer ikke Liza? - Nei, vi har skilt lag.
Jeg har ikke fått med meg at du har endret status til singel.
Jeg glemte gaven. Jeg la den i skapet mitt.
- Det er greit, håper du ikke brukte for mye. - Å nei, ta det med ro, det gjorde han ikke.
Hvor har du vært?
Det var et galehus. Denne fyren kom inn med seks stikksår.
Og ett var så nær hjertet at...
- Nei, Tom, vær så snill, vi spiser. - Ikke enda.
Hva slags antibiotika brukte du, da?
- Mamma har du snakket med Lydia? - Ja.
Hun ville gjerne komme i kveld, men hadde hadde en viktig audition.
- Til hva da? - En slags gjesteopptreden på TV.
- Kanskje dette blir hennes store gjennombrudd. - Å, ja, kanskje.
Ikke hold pusten, folkens.
Slutt nå. Dere må ha vært noe da dere vokste opp.
Jeg tenker på dukker med avkuttet hode.
Nei, min søster og jeg var veldig nære, faktisk.
Nei... jeg beklager, jeg snakket om Anna og Lydia.
Men kjære vene. Jeg vet ikke hvorfor jeg sa det der.
Vi er her for å feire deg, mamma. Så pappa, hva med en skål?
Pappa, skål!
Til den beste og mest intelligente kvinnen...
...jeg har kjent i hele mitt liv. - Takk.
Gratulerer!
Skål, kjære.
Jeg heter Frederick Johnson.
Jeg er assisterende professor i kognitiv vitenskap her på UCLA, -
- og jeg vil ønske velkommen til vår foredragsholder som kommer rett fra New York.
Altså, da jeg analyserte et kapittel, -
- fant jeg at vår gjest var ganske skarp i sine kommentarer.
Jeg sier ikke at hun tar feil.
Alice hatt rett hver gang vi har vært uenige, bare så det er sagt.
Alice Howland er professor i språkvitenskap på Columbia University.
Hun skrev sin kjente og potente avhandling om -
- 'fra nevroner til navn' mens hun oppdro tre barn.
Det kommer nok noen aha-opplevelser fra dem.
Og nå anses den som en av hjørnesteinene -
- i språkundervisningen over hele verden.
Ta vel i mot Dr. Alice Howland.
Mange takk.
De fleste barn forstår og snakker morsmålet sitt, -
- før de er fire år, uten undervisning, -
- uten mye tilbakemeldinger. Hvordan de oppnår disse ferdighetene, -
- er noe som har interessert forskere i alle fall siden Charles Darwin -
- laget en dagbok om sin sønns merkelige babyspråk.
Han observerte at mennesket instinktivt vil snakke på den måten -
- vi ser i bablingen hos småbarn.
Vi har lært mye siden den gang, -
- men i dag skal jeg sette fokus på noen nylige studier fra mitt institutt -
- rundt bruken av sterke verb i fortidsform, -
- hos barn mellom 18 måneder og to og et halvt år.
En kan kanskje si at dette tilhører den vanlige akademiske tradisjonen -
- om å få vite mer og mer om mindre og mindre, -
- helt til vet vet alt om ingenting.
Men jeg håper å overbevise dere om at observasjonen av disse babyene inn i...
...inn i...
Jeg... jeg visste at jeg ikke burde drukket den champagnen.
Inn i ordmengden som utgjør et språk -
- vil gi viktig informasjon om sammenhengen mellom hukommelse -
- og hjernens bearbeiding som er kjernen i all kommunikasjon.
Nei, ikke nå.
- Hei. - Du kom, det var overraskende.
Kom inn. Det er litt rotete, men jeg holdt på med å -
- gjøre rent. - Helt greit.
Håpløse gutter. Kjøkkenet er den største slagmarken,-
- men jeg har begynt å trene dem opp, så vi får se.
Hvor er de? På jobb?
Doug er på Starbucks, Matthew har noe catering...
Det er vel det de mener med å jobbe etter, hva?
- Er du sammen med noen nå? - Doug er homo, -
- Malcom og jeg hadde noe på gang, men det er slutt.
Han fikk meg i gang, i alle fall. I det beste teaterensemblet.
Takk, jeg er ferdig.
Det hadde vært flott hvis du kunne ha sett det.
Pappa sa du var så god.
Det var ikke min beste kveld, men en fikk i alle fall et inntrykk.
Så han fant ut hva jeg gjorde.
- Altså gjøre noe solid for ensemblet. - Hva mener du?
- Det er veldig snilt av ham å hjelpe til. - Hvordan hjelper han teateret?
Det er vårt ansvar som medlemmer å -
- være solidarisk med stykkene vi setter opp.
Så får vi kanskje en andel av billettinntektene, -
- og blir en slags aksjeeiere. - Så dere må egentlig betale for å spille?
Nei, det er en teater-trupp. Det er realiteten.
Slik er det her. Det er Los Angeles.
Lydia, tror du ikke det er på tide å tenke seg om på nytt?
Du er så dyktig. Det er så mye du kunne brukt livet til.
- Som å studere? - Ja, ja, studere.
Akkurat som vi aldri har snakket om det før. Hver eneste dag.
Jeg fant ut hva jeg ville gjøre, og når gjør jeg det.
- Det er jo bra. - Men på hvem sin bekostning?
Du hjelper Tom med medisinstudier, og hjalp Anna med jussen.
Kjære deg, det er ekte karrierer. Du må ikke begrense dine valgmuligheter.
- Du vil ta mine valg. - Nei, det gjør jeg ikke.
Jeg er veldig lykkelig.
Beklager... jeg vil ikke krangle om dette.
- Glem at jeg sa noe. - Det er glemt.
- Er et din telefon? - Bare et spill. Din søster og jeg har -
- blitt hekta på et spill "Venner med ord". - Bra.
- Hun er en demon å spille mot. - Er ikke overrasket.
John?
Hei?
John?
HVOR ER DU?
Vi du ha en? Værsågod.
Flyer?
- Ali?
- Jeg lurte virkelig på hvor du var. - Ikke. Jeg er så svett.
- Hvordan gikk det? - Hva da?
- UCLA. - Å, det var fint. De var...
- De var veldig mottakelige. - Sikkert.
- Hvordan var det med Lydia? - Bra - du vet.
- Kranglet dere? - Ææ...
Jeg brukte hele kvelden på å forsøke å la være.
Jeg må si at nyheten om at du -
- sponser teaterkompaniet hennes ikke hjalp så mye.
- Jeg fortalte deg om det. - Å nei, det gjorde du ikke.
Jeg mener det.
- Nei. - Du vil ikke like dette heller, men -
- jeg har mye å gjøre på laboratoriet.
- Så kanskje du slår følge dit nå. - Jeg vil ikke tilbake til campus.
Jeg har kommet hjem fra løpetur og trenger å være hjemme nå.
Er du okay?
Ja, jeg har det fint. Men du sa jo at vi skulle være hjemme i kveld.
Det skal vi, og jo raskere jeg går, -
- jo før kommer jeg tilbake og kan se på filmen.
Beklager, jeg er bare utslitt.
Hvil deg litt. Slapp av.
Jeg begynte å glemme ting. Irriterende småting som ord og navn.
Og jeg gikk meg bort, fullstendig, da jeg løp på campus.
Jeg snakket med legen og hun sa det kunne være overgangsalderen, -
- og sist jeg hadde mensen var i februar.
Men så fikk jeg den igjen i september, rett før bursdagen min.
Tar du medisiner, kosttilskudd..?
Jeg tar multivitamin, tran, -
- kalsium, jern. Av og til en sovepille på reise.
- Har du hatt noen hodeskade? - Nei.
Føler du deg deprimert eller under press for tida?
- Nei, jeg jobber mye, men trives med det. - Hva med søvn?
Fint. Sju timer hver natt.
Jeg vil be deg om å huske et navn og en adresse, -
- og spørre om den litt senere. OK? - Ok.
"John Black, 42 Washington Street, Hoboken"
- Kan du gjenta det? - "John Black, 42 Washington Street, Hoboken"
- Bra. Hvor gammel er du? - Jeg er 50.
- Hvilken dato er det i dag? - 26. november.
- Hvor er vi? - I 3. etasje på The New York Presbyterian.
- Kan du stave "water" for meg? - W.A.T.E.R
- Og kan du stave det baklengs? - R.E.T.A.W
Si hva du ser på disse kortene.
Tenger, en stige, en sjøhest..
..skrutrekker, en elefant.
- Fortell om foreldrene dine. - Vel, de er døde.
Min mor og min søster døde i en bilulykke da jeg var 18,-
- min far døde i 1999 av leversvikt. - Hepatitt?
Skrumplever. Han var alkoholiker.
Hvordan var han på slutten?
Uklar... inkontinent.
Sant og si så vi ikke mye til hverandre.
Han bodde i New Hampshire og vi var ikke så nære.
Beklager. Har du andre søsken?
Nei, jeg hadde bare den ene.
Kan du si meg navnet og adressen jeg ba deg huske?
- Ææ, John Black... - Ja.., og adressen?
Å faen, jeg har glemt den.
Vel...
Jeg ble distrahert av å snakke om foreldrene mine. Kan vi ta det om igjen?
- Det er ikke nødvendig nå. - Okay.
Jeg vil gjerne ta en MR-undersøkelse for å utelukke en del ting.
Som hva da, for jeg tror jeg har hjernesvulst.
Det er for å være på den sikre siden. Men det gir oss mulighet -
- til å se om det er noen blødninger eller andre tegn på hjerneslag.
Vi kan finne ut hva som skjer der.
Javel, hva skal jeg gjøre i mellomtiden?
Du kan trimme mye for å få blodet til å pumpe.
Drikk mye vann. Mye væske er bra for hukommelsen
Og neste gang du kommer, kan du ta med noen som kjenner deg godt.
- Din mann eller en nær slektning. - Greit.
Stetoskop, årtusenskifte, pinnsvin.
Katode...
..granateple, espalier.
- Hallo. - Hei.
- Kom inn. - Hei mamma.
- Dette er Jenny. - Alice. Jeg er glad for at du kunne bli med.
Takk for at jeg fikk komme.
Hyggelig. Kjære, kan ikke dere gå dit inn og ta noe å drikke, -
- og ta, noe.. av de greiene med ost.
- Jeg er så glad for at du kunne bli med. - Takk.
Det er så fint her.
Ali har gjort det.
Okay.
Å, de jævla eggene!
Katode, granateple, espalier.
- Hei mamma. - Hei Lydia. God jul.
- Hvordan var flyturen? - Forferdelig, faktisk.
- Det var en fyr som hostet mot meg hele tida. - Håper du ikke blir syk.
- Betyr dette hva jeg tror? - Ja, brødpudding.
- Det er din favoritt. - Mamma. God jul.
- Har du sett de siste ordene mine i Friends? - Nei, kjære, jeg har ikke hatt tid.
- De er slående! - Misunnelig med én gang.
- Det er alt populært på Twitter. - Hvordan er California?
- Fint. - Å ja? Varmere enn her?
Ja, klart varmere enn her.
Dere, kan ikke dere gå ut herfra -
- så jeg kan konsentrere meg om å lage dette..
- Hvor er pappa? - Han er ovenpå.
- Skal jeg hjelpe deg? - Nei, det går bra, finn noe å drikke.
- Det blir deilig. - Håper det.
Det blir det, jeg kan ikke vente.
Brødpudding oppskrift.
Det er en viktig avgjørelse, vi er spente.
Stedet ble anbefalt av noen venner som har prøvd i årevis.
Og de fikk nettopp sitt første barn... Så vi får se.
- Jeg har hørt mye bra om Well Spring. - Bra, det er dyrt, men vi må få det til.
- Å bli mor allerede, er helt vilt. - Jeg vet!
- Hva slags suppe er det, mamma? - Butternut squash.
Hei, jeg er Alice, jeg er så glad for at du ble med.
Jeg er Jenny.
Så hyggelig å møte deg.
Jeg synes jeg fortjener et glass vin etter alt dette, ikke sant?
- Merlot? - Ja, takk, har alle glass?
Vi tar en skål..
- For jula. - God jul!
Jeg ser ikke noe unormalt på MR-skanningen.
Ingen utposninger, ingen tegn på slag. Ingen masser.
- Takk Gud. - Og blodprøvene var helt fine.
Men det som bekymrer meg er hukommelsestestene.
Du har sporadiske utfall av hukommelsen, helt uvanlig for noen på din alder.
Det finnes tegn på svekkelse av din mentale funksjon.
Så jeg synes vi skal gjøre en PET-skann, nesten det samme som MR, -
- men den kan gå ned til molekylnivå. - Jeg vet hva en PET-skann er.
Hva er det du spesielt vil se etter?
Jeg vil finne ut om resultatene kan tilsvare Alzheimers sykdom.
Det ville vært svært sjelden for en som er så ung som deg, -
- men du har alle indikasjoner.
Sist ba jeg deg ta med en nær slektning.
Jeg syntes ikke det var nødvendig.
Greit, men neste gang da, helt sikkert?
Økning fra naturlige nivåer av beta-endorfin, -
- har hittil ikke vist reduksjon i forekomsten av metastaser -
- i cellestrukturen i gitte områder. - Det var ikke bra.
Fortell meg mer. Vi har jo holdt på med dette i måneder.
Det ser ut til at beta-endorfin ikke har noen særlig virkning -
- på aktiviteten til nervebanene.
- Hva med protein-nivået? - Forhøyet.
Å Gud, tilbake til start.
- Er vi her begge to den syttende? - Det husker jeg ikke.
Phil og Diane sa at de kanskje kom til byen i helga.
- Hvor lenge skal du holde på med den der? - Til den er ren.
Stå opp, kjære, våkne.
Hva er klokka? Jeg må snakke.
Det er...
Det er noe galt med meg.
- Hva snakker du om? - Jeg har vært hos en nevrolog.
Hvorfor har du vært hos nevrolog?
Han tror jeg kan ha tidlig Alzheimers sykdom.
Kjæreste, det høres ikke sannsynlig ut.
Jeg ville ikke si noe til deg fordi de ikke vet helt sikkert, -
- men jeg har tatt alle disse testene og det der...
Det høres helt sinnssykt ut.
Jeg rotet meg bort da jeg løp på campus for en stund siden...
Jeg kan ikke.. jeg husker ikke avtaler, ord.
Kjære, vi glemmer noe alle sammen, det er bare fordi vi blir eldre.
Her om dagen kunne jeg ikke huske ordet... "glukose".
Det er ikke slik. Det er som om jeg mister noe.
- Men ingen diagnose enda? - Nei.
Da mener jeg at dette er latterlig, det er bare sludder.
- Du har ikke Alzheimers. - Helvete! Kan du ikke ta meg alvorlig!?
Nei, jeg vet hva jeg føler. Jeg vet det føles som..
Det føles som om hjernen tørker i helvete inn!
Og alt jeg har jobbet for hele livet forsvinner.
- Det forsvinner. - Nei.
Kom hit.
Ikke gråt.
- Når skal du ha arbeidsgruppen? - 11.
Frokosten er i rute.
Jeg blir litt sein fordi jeg har et møte med departementet.
- Så går vi ut og spiser Thai-mat? - Ja, ok.
Jeg er okay, bare...
- Natta tok helt energien fra meg. - Vel, to ting:
Jeg synes det er alt for tidlig å trekke noen slutninger, og..
...hva som enn skjer, er jeg her.
Du ser det tydelig her, de røde områdene inneholder mye beta amyloid.
Opphopningen har nok pågått i mange år.
- Jeg beklager. - Det finnes påvist forhøyet amyloid -
hos eldre med normal kognitiv funksjon, ikke sant?
Jo, men ikke hos noen så ung som Alice.
- Det er i så fall svært sjeldent. - Jeg har lest at høyt amyloid -
- henger sammen med andre tilstander enn Alzheimers.
I dette tilfellet bekrefter dessverre dette -
- Alice sine symptomer.
Burde ikke en diagnose følges av en gen-test?
- Kjære, vent nå litt. - Jeg tenkte faktisk å foreslå det.
I et tilfelle som dette, med så tidlige symptomer, -
- vil vi gjerne sjekke om det er antistoff-mutasjoner.
Og det vil gi en indikasjon på om det er en arvelig Alzheimer, -
- noe som er en mer sjelden form. - Vi gjør en avtale med en genetiker.
- Så dette vil angå barna? - Ja.
Jeg antar at hvis vi tar gen...
..så er sjansen 50/50? - Jeg er redd for det.
Og hvis de bærer genet, hva er...
.. sjansen for at de utvikler sykdommen? - 100 prosent, er jeg redd.
- Alle barna kommer til bryllupsdagen vår. - Jeg synes ikke vi skal fortelle det.
- Ikke før vi får testresultatene. - Det får vi til da, de tas neste uke.
- Jeg vil vite det så fort som mulig. - Hvor i helvete er den jævla heisen!
Vi er på et digert sykehus, -
- og de har bare én heis i drift. - John, det går bra.
- Vi kunne tatt trappene. - Det spiller ingen rolle.
Vel... alle...
Hva skjer?
- Vel... - Skal dere skille lag?
Nei, ikke noe sånt.
Mamma, er du syk?
Jeg har gått hos nevrolog de siste månedene, -
- og jeg har Alzheimers sykdom. Tidlig stadium.
Det virker ikke sannsynlig. Er du sikker?
Det er ingen tvil om at hun har sykdommen.
- Men i hennes alder... - Det er sjelden, men den er påvist.
Du er jo så ung.
- Jeg forstår det ikke. - Jeg har lagt merke til mange ting.
Du kjente ikke igjen Toms kjæreste da hun var her i julen.
- Lett. - Du har sett dem sammen.
- Hva slags medisiner bruker du? - Nå tar jeg Aricept og Ebixa (Namenda).
- Og de forsinker prosessen? - Nei, dessverre ikke.
De demper symptomene.
Det er bare at... John!
Det er bare det at den typen Alzheimers som jeg har, -
- er... svært sjelden.
Den er arvelig.
Den er overført genetisk.
Vi tror at hun fikk det fra faren sin, -
- og vi er selvfølgelig veldig bekymret for dere tre.
Det finnes en test dere kan ta.
Men det er helt opp til dere selv om dere vil finne det ut eller ikke.
Jeg beklager.
Jeg er så...
Kan noen si meg hva som står i timeplanen i dag?
- Fonologi? - Og kan noen fortelle hva fonologi er?
"Fono" kommer fra det greske ordet "phone", som betyr lyd.
Fonologi er læren om -
- lydene som former språket.
- Hei Anna. - Hallo.
Er du okay?
Jeg har fått resultatene. Jeg er positiv.
Å Gud, Anna!
Jeg er så lei meg. Så lei meg.
Tom var negativ og Lydia ville -
- ikke vite. Men jeg er positiv. - Kjære, hvordan føler du deg?
Jeg er okay.
Det som er bra, er at jeg i alle fant ut av det før neste svangerskaps-sjekk.
Jeg antar at det går an å teste fosteret -
- så de kan se om babyen er ok.
Anna, hvor er du nå? Jeg er på vei til en forelesning, -
- men kan droppe den og komme til deg.
Nei mamma, jeg er trøtt, det er ok.
Nei, jeg vil komme, jeg vil være hos deg.
Nei, ikke bekymre deg, det går bra.
Okay. Jeg er så glad i deg, kjære.
Jeg er glad i deg også.
- Ha det. - Ha det.
Jeg har sett fram til -
- dette kurset i andre semester, men jeg ble veldig skuffet.
Innholdet var ofte uklart og framført med dårlig fokus.
Forelesningene var bortkastet tid. Jeg endte opp med bare å følge med på nettet.
Jeg synes språkkurs 201 var veldig rotete.
Jeg slet med å følge med på Dr. Howlands forelesninger.
Det virket som om hun selv rotet seg bort underveis.
Eric, jeg beklager...
Jeg visste ikke at studentene -
- oppfattet det slik. Jeg må åpenbart gjøre justeringer, -
- så kan vi evaluere på nytt i neste semester.
Er alt bra hjemme? Alt bra mellom deg og John?
Ja, alt er bra med John.
- Kan jeg hjelpe med stress, depresjon..? - Nei, nei.
- Bruker du noe, alkohol? - Eric nei, Gud, ikke noe slikt, det...
Det er medisinsk. Medisinsk...
.. jeg innser at jeg slet med undervisningen siste semester, -
- men var ikke klar over at det kom så klart fram.
Alice, jeg forstår ikke.
Jeg har en liten kognitiv skade.
Kan du forklare det?
I februar fikk jeg diagnosen tidlig stadium av Alzheimers sykdom.
Hva?! Alice, jeg beklager!
Det er tidlig. Tidlig stadium...
Altså, det vil sikkert svekke mine evner etterhvert som tida går, -
- men nå er jeg helt i stand til... - Det er ingen grunn til å...
Jeg mener, vi vil ikke at du skal være under unødvendig press.
- Det ville virke mot sin hensikt. - Jeg kan takle presset.
Jeg vil gjerne være i avdelingen så lenge vi alle synes det er mulig.
Vel, jeg må jo informere fakultetsledelsen om dette.
- Ja, så klart. - Jeg er så utrolig lei meg.
Jeg tar en vanlig med blåbær og kokos, takk.
- Hei. - Alice, hvor har du vært?!
Jeg løp en tur.
Du har vært borte i to timer, jeg ble bekymret for deg.
- Så dro jeg til Pinkberry. - Du dro til Pinkberry?
Jeg håper du nøt det, for du ødela for middagsplanene våre.
Susan Kirby og hennes mann.
Jeg beklager at jeg glemte det. Jeg har...Alzheimers.
Jeg sendte deg meldinger, e-post...
- Det finnes måter å håndtere sykdommen på. - John, jeg er lei meg.
Det er han som skriker høyest i min avdeling.
Jeg ante ikke hvor du var -
- eller om noe hadde skjedd. Hvorfor tok du ikke med telefonen?
Jag kan ikke ta den med når jeg løper!
Ha den i en stropp, er det så ubehagelig?
Ja!
- Jeg hater at dette skjer med meg. - Jeg hater det også.
Vi må fortsette å få de viktige tingene i livet vårt til å fungere.
Vi må prøve, ellers blir vi gale.
Jeg vet, jeg vet, John, jeg beklager...
Jeg vet ikke hvordan jeg ville klart et middagsselskap.
Jeg kunne kanskje ikke ha husket navn, eller svare på enkle spørsmål, -
- for ikke å snakke om en god historie. - Jeg synes du har klart deg godt.
I forhold til hva da?
- Jeg skulle ønske jeg hadde kreft. - Ikke si sånt.
Jo, jeg mener det. Da ville jeg ikke følt sånn skam.
Når du har kreft, går folk med rosa sløyfer for deg og -
- går i opptog, og det samles inn penger, og du behøver ikke føle deg som...
Jeg husker ikke ordet.
I 2013 pusset vi opp.
Innvendig byttet vi ut heisene.
Vi ominnredet auditoriet, biblioteket og salongene.
- Og vi oppgraderte ventilasjonsanlegget. - Det er flott.
Vi har også fjernet mange gamle sikkerhetsdører.
Beboerne blir i stedet utstyrt med armbånd, -
- som hindrer dem i å bruke heisen, -
- og forlate huset, avhengig av deres tilstand.
Dere har kanskje ikke opplevd det ennå med forelderen deres, -
- men det er vanlig at de blir urolige om natta og vandrer rundt.
Slik kan vi hindre at pasientene stikker av uten at de føler seg innelåst.
Jeg forstår.
Etter en stund oppdaget vi at aktiviteter i store grupper -
- gjorde de fleste av beboerne uengasjert og av og til plaget -
- av forvirring på grunn av all stimulansen.
Så vi inkluderte også det daglige samspillet -
- mellom de ansatte og beboerne i aktivitetsplanen.
De ansatte ser etter muligheter til å lage meningsfylte forbindelser -
- ved å lære personen å kjenne, hvem de har vært og hva som gjør dem trygge.
En kvinne som hadde jobbet som sykepleier, satt mesteparten av -
- dagen på vaktrommet og skrev notater. - Det er hjerteskjærende.
Jo, men det er et mønster vi ser fra tid til annen.
Vi har ingen begrensninger i visittiden -
- familie og venner er velkommen dag og natt.
Det ser ikke ut til å være noen her nå.
- Vel, de kommer som regel på søndager. - Hva er det?
En stolalarm. Noen beboere har det så vi vet om de beveger seg.
- Er det bra med henne? - Det er bare et preventivt tiltak.
Det er bare kvinner.
Vi bor mest kvinner her, men også noen menn
Vi har William der borte.
William var med på å sende den første satellitten ut i verdensrommet.
Må besvares: Hva er navnet på din eldste datter?
De er ikke sterke nok for å få sove.
- Vi du prøve Lorista? - Hva med Rohypnol?
- Det er veldig sterkt. - Jeg trenger noe sterkt.
Hva heter gata du bor i?
Hei, Alice. Jeg er deg og jeg har noe viktig å si deg.
- Jeg antar at du har kommet til det stadiet -
- at du ikke lenger kan svare på noen av spørsmålene.
Så dette er det neste logiske skrittet. Det er jeg helt sikker på.
På soverommet ditt står en kommode med en blå lampe.
Åpne den øverste skuffen.
Bakerst i skuffen ligger det et glass med piller.
Der står det "ta alle pillene med vann".
Det er veldig mange piller i det glasset.
Det er viktig at du svelger alle sammen. Okay?
Og så legger du deg... og sover.
Og ikke fortell noen hva du gjør.
Når du ikke kan svare på disse spørsmålene lenger, gå inn i -
- mappa på PC'n din merket "Sommerfugl".
Alice!
Hei.
- Jeg liker meg her. - Jeg også.
- Tenk at det var 30 år siden.? - Ikke si det. Å Gud.
Det var en komplisert tid, hva?
Du hadde mye å tenke på. Når var det - et år senere?
Ja, noe sånt.
Jeg vet jeg har sagt det før, -
- men jeg er så lei for at jeg aldri fikk møte den mor, eller søster.
Jeg også.
Vi hadde det jo fint, da.
- Ja. - Ønsker du deg ikke tilbake?
Hvis du tenker på sugejobber på stranda, ja...
- Jeg ønsker meg tilbake. - Ja, alt sammen.
Alt skjedde så fort. Anna ble født, karrierene våre..
Men du var krevende. Du ville ha alt på en gang.
Det er slik jeg er.
- Jeg er ikke slik, hva? - Jeg liker deg slik du er.
- Jeg liker alt ved deg. - Takk Gud.
Dette er så fint. Jeg liker det.
Jeg har fri fra Colombia.
Hvorfor tar ikke du et friår neste år.
- Og kjøre landet rundt i en bobil? - Særlig
Vi kan være mer her. Og dra til Bhutan.
- Jeg tror sommeren på øya er nok for meg. - Okay.
Vet du at dette kan være det siste året jeg er meg selv.
Ikke si det, er du snill.
- Hvilken gate bor du i? - W112TH
- Hvilken måned har du bursdag? - OKTOB...
- John? - Jeg er her.
- Når drar du på konferansen? - Mandag
- Og når kommer Lydia? - Lydia kommer søndag.
Hun behøver ikke komme den lange veien for å passe på meg.
Hun kommer for å være med i et Tsjekov- stykke på Saugatuck, husker du?
Skal vi fortsatt løpe en tur når jeg er ferdig?
Ja, jeg må bare ta et lag til.
- Hei, skal vi fortsatt løpe? - Å.
Unnskyld. Se, se jeg fant dette -
- fotoalbumet med bilder av min mor og søster.
- Hei.. når skal du på konferansen? - Mandag.
- Og når kommer Lydia? - Lydia kommer søndag.
- Skal vi løpe? - Ja, jeg må bare på do først.
Ali?
- Jeg fant ikke badet. - Det går bra. Vi må bare få vasket deg.
Jeg drar bare dit jeg er.
- Jeg liker det kjedet. - Virkelig?
- Har du sett dette før? - Nei.
Jeg fikk det av min mor.
Da jeg var... lita jente... i andre klasse -
- fortalte læreren at sommerfugler ikke lever så lenge.
De lever en måneds tid og jeg ble så opprørt, -
- at jeg gikk hjem og fortalte mor -
- og hun sa ja, men du må huske på -
- at de har et godt liv. Et herlig riktig liv, så -
- jeg tenker at min mors og min søsters liv -
- er slik som mitt.
- Du skal være med en god stund til. - Ja.
Det er en del ting jeg har lyst til å gjøre.
Jeg vil ta et friår med pappa, men det tror jeg ikke skjer.
Og jeg vil se at Anna får et barn. Og jeg vil se Tom ta eksamen.
- Ja. - Og jeg vil se deg på universitetet.
Ikke juss. Jeg tenkte kanskje drama.
Og hvis det ikke fungerer å bli skuespiller, så kan du -
- lære bort og holde kurs. En slags reserveplan.
Jeg vil ikke ha noen reserveplan.
Jeg skal prøve...
Men det skjer ikke hvis jeg ikke har tro på meg selv.
Jeg har tro på deg Lydia. Det har jeg.
Det er bare at livet er så hardt.
Det er hardere enn du tror...
Jeg vil bare forsikre om ting meg før jeg forsvinner.
Mamma, Gud, må du...
Du kan ikke bruke din situasjon til å presse meg til å gjøre hva som helst.
- Hvorfor ikke?! - Fordi det ikke er rettferdig.
Jeg behøver ikke være rettferdig. Jeg er moren din, ikke sant?
Jo.
SEND ORDET "TONE"? NEI JA
- Hei. - Hva skjer?
Jeg bare jobber litt, enn du?
Gjør ingenting.
- Jeg må ha noe å lese. - Jeg trodde du leste Moby Dick.
Jeg gjorde det, men ble lei av å lese den samme siden på nytt og på nytt.
- Klarer ikke å fokusere. - Slik er det for meg med Moby Dick også.
- Prøv noe lettere. - Hva da? "Katten i hatten"?
Hva med et av skuespillene Lydia har nede.
De er raskere og enklere å lese.
Og så kan det gi dere to noe å snakke om.
Okay.
Du arbeider hele tiden.
Tre søstre, Anton Tsjekov Tvil, en parabel av John P. Stanley
Tony Kuschner, Engler i Amerika
Becket, Guds ære
Notatbok Lydia Howland
Det jeg likte med den var hvordan...
..hvor stor "omfavnelsen" av den var...
- Ja, "omfanget" av den. - "Omfanget". Var ordet jeg fikk i morges.
Det er utrolig at dere aldri har vært gjennom den.
Dere må ha visst at noen har dødd av AIDS, vel?
Å ja, kjære, alle visste det.
Vi mistet mange.
Hva tenkte dere?
Du og Malcom spilte mormonene, mann og kone, ikke sant?
- Dere gjorde de scenene på kurset. - Ja, hvordan visste du det?
Jeg vet ikke, du må ha fortalt det.
- Jeg har ikke fortalt det. - Vel, vel..
Jeg vet ikke hvorfor.
Mamma, har du lest notatene mine?
Hvorfor?! Hvorfor, mamma?
Jeg beklager.
Lydia, jeg forsto ærlig talt ikke hva jeg faktisk leste.
Du forsto ikke "Lydia Howland" skrevet tvers over permen på ei notatbok?!
- Jeg forsto det ikke, beklager. - Jeg tror deg ikke!
Jeg.. mente ikke...
Det er greit, jeg kan bare ikke..
Lydia jeg gjorde ikke.. Jeg vet ikke...
- Slutt nå. - Jeg vil ikke ha gjort det mot deg.
- Du kan ikke spise dette, vet du. - Jeg vet, det er sushi, -
- men pølser er verst.
- Jeg elsker pølser. - Ingen alkohol.
- Sigaretter. - Jeg har aldri røykt.
- Vel, jeg mener... - Hva da?!
- Hun har aldri røykt en sigarett? - Ikke en eneste.
Det går ikke an å være for forsiktig.
Han tok til og med hånda mi en dag på vei ned trappene.
- Det var jo søtt. - Jeg prøvde å beskytte investeringen min.
Jeg vil at du skal svare på mine "ord med venner".
Beklager mamma, jeg har ikke hatt tid.
- Hei, gratulerer. - Mange takk.
- Værsågod. - Takk.
- Det er tvillinger? - En gutt og ei jente.
- Akkurat hva mamma og jeg ønsket. - Så herlig.
Oi, beklager, jeg må ta denne.
- Hvor langt er du på vei? - Fem uker.
Jeg vet det er tidlig, men...
... med timingen her, når vi fant ut av ting...
...så løste det seg bra til slutt.
- Flott. Storartet. - Mamma, hvordan har du det?
- For det meste bra. - Virkelig?
Joda, jeg bruker denne greia, vet du, i stedet for hukommelsen.
Den minner meg på å ta medisiner og slikt.
Det er fint med teknologi som kan hjelpe.
- Lydia, når starter forestillingen? - Klokka åtte.
- Er du nervøs for i morgen kveld? - Ja, men det går over når jeg kommer dit,-
- men jeg må bare glemme at dere er der.
- Beklager, når sa du det var igjen? - Klokka åtte.
Mamma, du behøver ikke å sette det inn. Det går greit.
- Nei, jeg vil sette det inn, hvor er det? - The Saugatuck Theater.
- Kan du stave det? - Jo, det er...
- Mamma vi glemmer ikke å ta deg med. - S-A-U... la henne gjøre det!
- Det er S-A-U-G-A-T-U-C-K. - Å Gud.
- Anna, det der hjelper ikke. - Nei, det hjelper ikke.
Hvorfor skal hun forsøke å huske noe hun ikke trenger?
Bare la henne gjøre det, så har hun det bedre.
Det er ditt problem. Hvorfor snakker du om henne som om hun ikke var her?
- Jeg snakker da til henne, ikke sant, mamma? - Jo, jo det gjør du.
- Er du liksom blitt en ekspert nå?! - Å hold kjeft!
- Bli voksen, Lydia. - Drit og dra!
Jenter!
Tuller du!?
- Stopp nå! - Hold kjeft!
- Slutt begge to. - Hva foregår her?
Ali, dette er nydelig.
Takk Charlie.
Lydia kjære, jeg vet vi kranglet om noe i går, -
- Det var ingenting, helt ærlig. - Nei, du ble opprørt.
Og, jeg vil beklage.
Virkelig, jeg vil beklage.
Jeg følte med utenfor, jeg var.. så ufølsom i går.
- Kan du tilgi meg? - For hva?
Det var.. at du ikke respekterte mitt privatliv.. jeg liker ikke det.
Jeg tar alt tilbake. Og jeg er lei meg. Ok?
Beklager.
- Det er som om jeg ikke kan huske det. - Jeg vet.
Virkelig?
Hvordan er det?
Hvordan kjennes det faktisk?
Vel...
Det er ikke likedan bestandig. Jeg har gode dager -
- dårlige dager...
På gode dager, kan jeg nesten gå for å være et normalt menneske.
På dårlige dager er det som om jeg ikke klarer å finne igjen meg selv.
Jeg har alltid vært definert av intellektet, språket mitt...
...uttalen min...
Og nå ser jeg at ordene kan henge rett foran meg, -
- og jeg får ikke tak i dem, vet ikke hvem jeg er og hva jeg glemmer neste gang.
Hører forferdelig ut.
Takk for at du spurte.
Ingen hemmeligheter..
De forlater oss.
Så stille som nå, Stille for alltid.
Bare vi er tilbake for å begynne livet på nytt.
Vi må leve. Vi må leve.
Det kommer en dag da vi vil få vite -
- hvorfor vi måtte gjennom alle disse lidelsene.
Og det vil ikke være et mysterium. Nå må vi leve.
Vi må arbeide! Bare arbeide!
I morgen drar jeg ut på egen hånd for å lære bort.
Jeg skal gi all min kunnskap til de som trenger det.
Nå er det høst...
Snart er det vinter og snøen vil dekke alt.
Og jeg skal arbeide.
Bare arbeide.
Frøken Howland , kan du gi meg en signatur?
Dette var så flott. Det var lett å føle med henne.
Du klarte å formidle hennes desperasjon, men også glede.
Takk. Fantastisk.
Får vi se deg i noe mer i sommer?
- Nei, dette er den eneste jobben. - Så du er her bare i denne perioden.
Mamma, det er Lydia, din datter.
Jeg vet det.
Takk for at dere kom. Det er så merkelig, litt pinlig.
Ikke vær brydd, vær så snill.
Hammer...
Kam...
Jeg vet hva det er. Som en kylling, men ikke det...
- Det er en .. and! - Denne da?
En basketball.
- Kan du stave WATER baklengs for meg? - Kan jeg stave det forlengs først?
W-A-T-E-R
-R-E-T-A-W
Veldig bra.
Kan du si meg navnet jeg ba deg huske for en liten stund siden?
Du sier det og jeg husker det aldri.
Var det "John Black", "John White", "John Jones" eller "John Smith" ?
Smith.
Og adressen. Var det "East St", "Washington St", "Humboldt St"...
eller "Main Street" ?
Jeg avbryter. Vi er begge så bekymret over graden av svekkelse.
- Er det normalt? - Alle tilfeller er forskjellige.
Med tidlig forekomst av familiær, kan det gå fort.
Og faktisk kan det går raskere -
- hos de med høy utdannelse.
De har ofte klart å oppretteholde sin mentale tilstand gjennom å bruke -
- intellektet til å bremse sykdommen.
Hukommelsen til Alice svikter, men hun er fortsatt svært ressurssterk.
- Takk. - Jeg vet du er skuffet.
Men noen ganger har jeg sett at pasienter har stabilisert seg på dette nivået.
Ikke mist håpet.
Alice, jeg så navnet ditt i brosjyren til Alzheimers Association Care konferansen.
Du skal holde en tale.
- Kommer du? - Ja, jeg ser fram til det.
Jeg skal til Minnesota i forretninger, og...
Jeg er bekymret. Er du sikker på at dette er så lurt?
Tenk på tilstanden hun er i. Hun blir utsatt for mye stress.
Jeg tror det blir flott for henne.
Jeg tror det går fint. Du er ikke bekymret, er du, Alice?
Nei, det tror jeg ikke.
Mens disse forsøkene på å hindre produksjon av amyliod gjøres...
Det finnes en ny studie som kombinerer basis- og gamma protein-stoppere -
- og dette er et av våre beste håp for framtida.
Slik. Det var slutten.
Bra Mamma, bra. - Veldig vitenskapelig
- Joda... - Ja.
- Det er sikkert riktig, men... - Men hva?
Det må gjøres mer personlig.
Jeg forstår ikke hva du mener med personlig.
Du vet, det er ikke vitenskapsmenn du skal snakke til.
Det jeg vil vite er jo liksom helt -
- hvordan du føler. Hvordan kjennes det, hva gjør sykdommen med deg.
Du hørte ikke etter, for alt det der er med i talen.
Neivel, ikke spør meg da.
Å nei, da spør jeg ikke.
Mamma... gi det litt mer ettertenksomhet, hva?
Det har jeg gjort allerede.
Jeg bruker denne... gule tingen til å markere -
- så jeg ikke leser den samme linja -
- om og om og om igjen.
Jeg forstår det. Skriv ut en til.
Vet du at det tok meg tre dager å skrive dette?
- Du kan vel printe ut en til? - Nei, det tok meg .. tre.. dager.
- Beklager. - Tre dager!
- Værsågod. - Takk
- Hei. - Hallo.
Tom, dette er legen min. Dette er min sønn Tom.
- Travis Benjamin. Din mors nevrolog. - Dette er min sønn Tom.
Hvordan føler du deg, Alice?
- Jeg tror jeg er nervøs. - Dette klarer du fint.
Tvi, tvi. Hyggelig å møte deg.
Det er en stor ære å presentere neste taler; Alice Howland.
Tidligere professor i språkvitenskap på Columbia -
- som har skrevet mange lærebøker og forelest over hele verden.
Alice lever med et tidlig stadium av Alzheimers -
- med stor omsorg og kjærlighet fra sin familie.
Ta i mot Alice Howland.
Bare gi meg... et øyeblikk.
God morgen. Det er en ære å få komme hit.
Dikteren Elizabeth Bishop skrev en gang: "Kunsten å miste er ikke vanskelig å mestre, -
-så mye synes fylt med den hensikt å være tapt -
- at tapet ikke er en katastrofe".
Jeg er ingen dikter. Jeg er en person som har fått tidlig Alzheimer.
Og som den personen lærer jeg kunsten å miste... hver dag.
Mister kunnskap, mister ting -
- mister søvn, men mest... mister minnene.
Jeg skal forsøke å glemme at det akkurat skjedde.
Hele livet har jeg samlet minner.
På en måte har de vært mine aller mest dyrebare eiendeler.
Kvelden jeg møtte min mann, -
- første gangen jeg holdt i læreboka mi,-
- føde barna, få venner, reise rundt i verden.
Alt jeg har samlet på i livet, og arbeidet så hardt for -
- blir nå revet bort.
Som dere forstår, og vet, er det et helvete.
Men det blir verre.
Hvem tar oss alvorlig når vi er så langt i fra den vi egentlig var.
Vår merkelige oppførsel og mumlende språk -
- endrer andres oppfatning av oss -
- og oppfatningen av oss selv.
Vi blir idiotiske, uskikket, komiske.
Men dette er ikke den vi er. Dette er sykdommen vår.
Og som all annen sykdom, har den en årsak, -
- den har et forløp, og den kunne vært kurert.
Mitt høyeste ønske er at barna mine, -
- barna våre, neste generasjon, -
- ikke skal måtte møte det jeg møter.
Men foreløpig er jeg fremdeles i live.
Jeg vet at jeg er i live. Jeg har så mange jeg elsker høyt.
Jeg har mye jeg vil gjøre i livet.
Og jeg stanger mot meg selv fordi jeg ikke kan huske hva.
Men jeg har fortsatt mange stunder hver dag fulle av glede og moro.
Og vær så snill ikke å tro at jeg lider.
Jeg lider ikke. Jeg strever.
Strever for å henge med.
For å holde kontakten med den jeg var.
"Lev i øyeblikket" sier jeg til meg selv. Jeg kan ikke gjøre noe annet.
Leve i øyeblikket.
Og ikke gi meg selv for mye juling.
Og ikke -
- gi meg selv for mye juling for å beherske kunsten å miste.
Men jeg vil prøve å holde fast i minnet om å få tale her i dag.
Det vil forsvinne.. jeg vet det... det vil forsvinne innen i morgen.
Men det betyr så mye -
- å få tale her i dag, -
- slik som mitt gamle, ambisiøse jeg, var så fascinert av kommunikasjon.
Takk for å få denne muligheten.
Det betyr alt for meg.
Tusen takk.
Det er Mayo klinikken. De starter opp til våren.
Og jeg skal sette sammen mit eget team.
Så du vil at vi skal flytte til...
Det er i Rochester, Minnesota.
Det kan bli som et nytt eventyr for oss. Dere kan til og med komme til å trives.
Alt jeg kjenner til er her. Anna, Tom, barna som skal komme.
Det er bare to timer med fly. Vi kan møte dem like ofte som nå.
Ali, dette dukket jo opp nå, og de har ikke kommet med noe tilbud, -
- men, forstår du, dette kan være muligheten.
De jobber med så mange forsøk og har så store ressurser.
Jeg forstår at jobb er viktig. Jeg savner å jobbe.
Jeg synes du skal spørre om du kan begynne om et år.
Det er ikke universitetsmiljøet, de har ingen sabbatsår.
Men å bryte opp og flytte akkurat når, når...
...når.. Hvorfor får jeg ikke sagt det jeg vil si?!
På en eller annen måte skal vi fortsatt være sammen.
Så... ikke noe friår?
Jeg kan ikke ta et år fri. Økonomisk går det ikke.
Og Gud vet hva som skjer videre.
Det var det, altså.
- Hva? - Du vil jo ikke det?
Et år hjemme.. med meg... og bivåne dette...?
- Det sa jeg ikke. - Du behøvde ikke det.
HVA ER NAVNET PÅ DIN ELDSTE DATTER?
HVILKEN MÅNED HAR DU BURSDAG?
- Kjære, hva holder du på med? - Jeg finner den ikke!
- Hva da?
- Jeg finner ikke telefonen! - Det er midt på natta!
Den tingen er viktig. Den vekker meg og stiller -
- spørsmål hver morgen klokken åtte! Jeg må finne den!
- Vi ser etter den i morgen tidlig. - Nei, jeg må finne den.
Hjelp meg å finne telefonen!
- I morgen, jeg lover deg. - Hjelp meg...
- I morgen, i morgen. - Nei, jeg vil ha den.
- Jeg hjelper deg i morgen. - Hjelp meg å finne den!
Du finner den helt sikkert, så kom og legg deg.
Kom og legg deg sammen med meg.
- Vær så snill. - Okay.
Kom igjen.
Hei.
Anne?
- Hei - Hei mamma.
Det er Anna, mamma.
- Jeg trodde du var min søster. - Det er greit.
- Hvordan har du det? - Ukomfortabel.
Får ikke puste, ikke sove. Hadde du det slik også?
- Jeg fikk ikke to på en gang. - Det er sant.
- Fikk du tak i de grå? - Det gjorde jeg.
- Alt i orden? - Ja de ga meg et godt tilbud.
- Å så fint. - Jeg tror det.
Nei det er. Det er helt rett avgjørelse.
- Vil du ha litt vann? - Ja takk.
John, hva var det? Hvem var i telefonen?
Det var det sykehuset, kjære. Mayo klinikken.
- Er noen syke? - Nei, ingenting galt, alt er i orden.
Å Gud.
Å nei.
Jeg så etter den i natt.
Det var for en måned siden.
- Ali. - Kjære.
Våkn opp, du morgengretne.
Du må få på deg klærne. Jeg hjelper deg.
Jeg har svært gode nyheter.
Jeg skal hjelpe deg med buksene.
Jeg vil ha den grønne.
Nei, jeg tror denne blir fin. Vi tar på den.
Støtt deg på meg.
Vent litt.
‏Der har vi henne.
- Hva er i veien med henne, er hun..? - Hun har akkurat fått baby, kjære.
Hei, har du fått baby?
Ja, det har jeg, mamma.
- Dette er Alison. - De er så nydelige.
Dette er lille Charlie.
Kan jeg holde henne?
Er det så lurt?
Jeg vet hvordan man holder en baby.
Det går bra. Du kan sitte på den stolen, mamma.
Sånn ja.
Noe sier meg at du har gjort dette før.
Hun er så lik deg.
Noen dager vet hun hvor hun er...
...men det er like mange hvor hun ikke vet det.
Kanskje hun tor hun er barn hjemme i New Hampshire, hvem vet.
Det skjer oftere og oftere.
Jeg tenker mye på det hun sa i talen.
Hvor viktig hukommelsen er. Hvem hun er.
Det var jo flere måneder siden.
Det er vanskelig for oss alle.
Men det er viktig å huske hvem Alice var.
Hun vil ikke være til byrde.
Anna, du har barna og vil tilbake i jobb -
- og du er ikke i stand til å passe på henne, langt mindre Tom.
Jeg kan ikke la Mayo vente. I begynnelsen av neste måned drar jeg.
Jeg vil ta henne med meg.
Jeg skal skaffe best mulig pleie.
Og så snart hun har vent seg til Minnesota -
- blir hun lykkeligere, og det gjør vi også.
- Lydia kommer til å tørne. - La henne gjøre det.
- Det gjør hun. - Hun har ingen rett til det.
Hvis hun hadde brydd seg, ville hun ikke vært så langt unna.
Varmt her inne.
Nøyaktig hvem er han?
Han heter Bill Thomson. Han er manager.
Hvorfor er han så viktig?
Han vil åpne dører for meg.
Få meg inn på auditions jeg eller ikke ville fått.
Har fått meg noen gode bilder.
- Hva heter han? - Ææ, Bill Thompson.
Han jobber hos Compton Gold. Sjekk dem opp, de er gode.
Kjelen koker.
Hvor er Elena?
- Jeg lager en kopp te. - Kult.
Hvor er assistenten din?
Elena er ikke her i dag. Datteren er syk. Hun er hos legen.
Er du alene?!
Jeg klarer å lage meg en kopp te.
Okay.
Vil du sjekke headsettet mitt?
Jeg sender en link. Kan du åpne ei fil? Laste ned ei fil?
Ja.
Bra.
- Snakkes senere. Glad i deg. - Ha det.
SOMMERFUGL-FILM
Hei.
Alice, jeg har noe viktig å si deg.
Jeg antar at du har nådd det punktet hvor du ikke kan svare på spørsmålene.
Så dett er neste logiske skritt. Jeg er sikker.
Fordi det som skjedde med deg -
- altså Alzheimers, det kan virke tragisk, men -
- livet ditt har vært alt annet enn tragisk.
Du har hatt en fantastisk karriere -
- og et flott ekteskap. Og tre nydelige barn.
Hør på meg nå -
Dett er viktig.
Pass på at du er alene, og gå til soverommet.
Der er det en kommode med ei blå lampe.
Åpne den øverste skuffen -
- bakerst i skuffen ligger det et glass med piller.
Der står det: Ta alle pillene med vann.
Det er mange piller i det glasset, -
- men det er svært viktig at du svelger alle sammen.
Okay? Og så -
- legg deg ned og sov.
Ikke fortell noen hva du gjør...okay?
Der er det en kommode med ei blå lampe.
....bakerst i skuffen ligger det et glass med piller.
Der står det: Ta alle pillene med vann.
...blå lampe...
Pass på at du er alene, og gå til soverommet.
Der er det en kommode med ei blå lampe.
....bakerst i skuffen ligger det et glass med piller.
Der står det: Ta alle pillene med vann.
Det er mange piller i det glasset, -
- det er svært viktig at du svelger alle sammen.
Og så... legg deg ned... og sov.
Ikke fortell noen hva du gjør...okay?
Hallo?
Jeg tar en fløtecookie, og en sjokolade med hasselnøtt.
- Du vet vel hva du skal ha, Alice? - Fløtecookie og sjokolade med hasselnøtt.
Nei, du tar som regel den originale med blåbær og kokos.
Original med blåbær og kokos, takk.
Ser du den bygningen der borte? Vet du hva det er?
Jeg tror ikke jeg vet det.
Det er Columbia der du underviste.
Noen sa jeg var en god lærer.
Ja.. det var du.
Jeg var veldig smart.
Du var den smarteste jeg har møtt.
Vil du være her fremdeles?
Jeg er ikke ferdig. Må vi gå?!
Nei.
Ta det med ro. Ta tida du trenger.
- Er dette alt? - Jeg har sendt noen kasser også.
Er du lei deg for å dra fra Los Angeles?
Jeg overbeviser meg selv om at jeg er mer østkyst-jente. Hvor er mamma?
Her er det. Det gamle rommet ditt.
Hvordan gikk det med manageren?
Det er et vestkyst-selskap. Det gikk ikke så bra.
Så synd. Er du sikker på at det ikke gjør noe.
Pappa, denne samtalen...
Ok, det er New York City. Jeg skal på audition, gjøre teater.
Jeg vet at jeg trenger litt opplysning nå, så..
Du er en bedre mann enn meg.
Pappa, er du OK?
Det blir veldig kaldt nå, hva?
Vil du gå hjemover?
Kom igjen, vi gjør det.
- Jeg tror ikke jeg kjenner deg. - Jo, det gjør du. Det er Elena.
- Jeg finner noe juice. - Vi tar av klærne og går inn.
Nattfly til San Francisco. Jage månen tvers over Amerika.
Gud. det er årevis siden jeg var på et fly.
Vi nådde troposfæren i 35.000 fots høyde.
Et stort belte med rolig luft.
Så nært det går an å komme til ozonlaget. Jeg drømte at vi var der.
Flyet forlot troposfæren -
- med sin sikre luft, og gikk inn i det ytre laget -
- til ozonet som var opprevet og røft, -
- stykker av det som loslitte filler av laken -
- skremmende.
Men jeg så noe som bare jeg kunne se -
- fordi jeg har denne unike evnen til å se slikt:
Sjelene sto opp -
- fra jorden langt der nede.
Sjelene til døde som hadde unnsluppet fra -
- hungersnød, fra krig, fra pest -
- og de fløt opp som omvendte fallskjermhoppere -
-med alle lemmer sprikende, rundt og rundt.
Og alle sjelene til disse hendene som holdt hverandre, -
- grep tak i anklene, og formet et nett av sjeler.
Og sjelene var tre atomer i oksygenmolekyler unna ozon, -
- og den ytre kappen absorberte dem og ble reparert.
Ingenting er tapt for alltid.
Denne verden består av en smertefull utvikling.
Vi lengter etter det som var, -
- og drømmer om det som kommer.
Jeg tror i alle fall det er slik.
Det var det.
Hei.
Likte du det?
Det jeg akkurat leste. Likte du det?
Hva..?
Hva handlet det om?
Kjærlighet. Ja, kjærlighet.
Ja, mamma.
Det var om kjærlighet.
Slutt
STILL ALICE
StudioPetit 2015